Hvad vil du nu gøre?
Hvor er han?
Halløj!
Garsiv.
Jeg har ikke dræbt far.
Så vil Gud tilgive dig.
Når jeg har hugget hovedet af dig.
Vi slås ikke med kæppe længere, lillebror.
Skulle det være noget?
Deres Majestæt.
Jeg troede, du var i Alamut.
Fortæl mig om Dastan, onkel.
Dastan kom til Avrat for at dræbe mig.
På markedspladsen. Det lykkedes mig at undslippe.
Tus, hvis jeg døde, ville dit unge rige vakle.
Dastan håber på at vække til oprør.
- Stræber han efter tronen? - Det er jeg bange for.
Hvis du retsforfølger Dastan, får han bare en talerstol for sit oprør.
Mit råd vil være at undgå en rettergang.
Bring ham ikke levende tilbage til Nasaf.
Hvad Dastan end har begået -
- anstår en offentlig rettergang sig bedst for mig som konge.
Magtfuld og i henhold til retsstaten.
Vi er jo ikke barbarer.
Du vokser dagligt som konge.
Dastan skal findes. Han skal stilles for retten.
ASSASSINERNES TILFLUGTSSTED
Jeg må tale med vores gæster.
De har usædvanlige ritualer, herre.
Tjenestefolkene har set sære ting og hørt mærkelige lyde.
I sidste uge forsvandt en af hestene.
Sørg for, at tjenerne holder mund.
Ellers skal jeg sørge for... -
- ... at de også forsvinder.
Jeg har endnu en opgave til dig, men dit bytte har et forspring.
Har du det, jeg bad om?
Påvirker jeres ritualer ikke jeres færdigheder?
I trancen kan vi se ind i fremtiden.
Vi kan se dødsfald.
Skæbnen.
Og en forbandelse.
I trancen kan vi finde alting.
Også din nevø prins Dastan.
Så håber jeg, du får flere dødsfald at se.
Snart.
Duk dig. Det er en persisk patrulje.
Garsiv!
Hvad er det, du ikke har fortalt?
Stammefolkene er rejst.
De har vel fået nok af dine løgne og snigløb.
Jeg var nødt til at forlade dig.
Din onkel hørte vel ikke efter.
Det var ikke Tus, der dræbte min far. Det var Nizam.
- Din onkel? - Hans hænder var forbrændt.
Han sagde, at det skete, da han ville trække kåben af min far -
- men han rørte slet ikke kåben, så han må have haft den i hånden før.
Det var Nizam, der forgiftede den.
Hvad gavner det min onkel at skrue tiden nogle øjeblikke tilbage?
Han dræbte min far for mere end en dolk.
Hvad er det, du ikke fortæller?
Du er jo hurtig med hånden.
Det er jeg også.
Hvis du vil have den tilbage, så fortæl mig det hele.
Ikke flere løgne.
Skal vi ikke se at komme væk?
Kun en prinsesse kan tro, at hun kan løbe fra en sandstorm.
Nizam kommer for at slå os ihjel. Det er nødvendigt for ham, at jeg dør.
Jeg vil vide hvorfor.
I Alamut ligger alt jordisk livs bankende hjerte.
Gudernes timeglas.
For lang tid siden så guderne kun grådighed og svig i mennesket.
Så sendte de en stor sandstorm for at slette alt fra jordens overflade.
Men én lille pige tryglede guderne om at give menneskeheden en chance til -
- til gengæld for sit liv.
Hendes sjæls renhed mindede guderne -
- om menneskets gode egenskaber.
Og så sendte de sandet ind i timeglasset.
Dolken var en gave til pigen, der reddede menneskeheden.
Hun blev den første vogter.
Kun dolkens klinge kan bryde igennem -
- timeglasset og fjerne tidens sand.
Men grebet kan kun holdes ét minut.
Hvad hvis man støder dolken i glasset, mens man trykker på juvelknappen?
Så vil sandet strømme uendeligt.
Man kan gå så langt tilbage, man vil.
Ja, men det er forbudt.
Da min far var dreng... -
- ... da reddede Nizam hans liv under en jagt.
En dag forfulgte de to prinser en prægtig buk.
Men de så ikke en løve, der forfulgte dem.
Nizam reddede Sharaman.
Min far fortalte os historien... igen og igen.
Det forstår jeg ikke.
Nizam vil tilbage i tiden og gøre sin handling om.
Han vil ikke redde min far, men lade ham dø.
Så ville han blive konge hele livet.
Og mine brødre ville ikke blive født.
Stormen er drevet over.
Dastan, sandet i timeglasset er ufattelig kraftigt.
Åbner man dolken inde i glasset, brydes dens segl.
Det vil ødelægge timeglasset, så det brister og splintres.
Tidens sand er ikke længere lukket inde.
Det vil atter føre gudernes vrede med sig -
- og ødelægge alt på sin vej.
Og hele menneskeheden måtte bøde for Nizams forræderi.
Dette er, hvad der ville blive tilbage af os.
Det hemmelige vogtertempel uden for Alamut er en helligdom.
Det eneste sikre skjulested for dolken.
Det eneste værn mod dette ragnarok.
Det er sandt, Dastan.
Giv mig dolken tilbage.
Så jeg kan bringe den derhen.
Det kan jeg ikke.
Jeg tager med dig.
Vil du hjælpe mig?
Vi kan sidde her og sludre, eller du kan sidde op.
Vores rejse er velsignet.
Vi gør holdt for at drikke og rider mod bjergpasset, når mørket falder på.
Du nyder at give ordrer.
Kun fordi du er så god til at adlyde.
Kom ikke for godt i gang.
Perser!
Vi skiltes så pludseligt, -
- så jeg ikke nåede at sige farvel.
Vi har forfulgt dig i en uge.
Dit lille oprør varede i to dage.
Min kære væddeløbsbane.
Skyllet væk som fodspor i sandet.
Kan du se Anita der? Se på hende.
Det er resterne af mit spilimperium, og skønt man er en dygtig promotor -
- kan man ikke holde strudsevæddeløb, når man kun har én struds!
Har jeg ret?
Jo tak. Følg med.
Var du klar over, at strudse har tendens til selvmord?
Se den stakkel.
Den var en stor stjerne.
Nu må jeg holde øje med den døgnet rundt, så den ikke gør noget dumt.
Så tænkte jeg, at jeg kun kunne få dækket mit tab -
- ved at spore de to turtelduer, der nedkaldte den mørke sky over mig.
Jeg får brug for dusøren for dig.
Din bror bliver glad for at se...
Sanddervisher er lige så almindelige som kamelmøg i ørkenen.
- Hør på mig. - Helst ikke.
- Flot kniv. - Ædle sheik, -
- vi skal til templet...
Templet!
Intet er mere helligt end persisk guld.
Giv mig dolken. De er for mange.
Du kan ikke dræbe dem alle. Hvis du vil overleve, så giv mig dolken!
Giv mig dolken!
Perser!
Hvordan gjorde du det?
Intuition.
Hvad er der?
Vi må væk.
Hvad skete der i går?
Slangerne var sendt af assassinere.
Det var perserkongens hemmelige dræberkorps, -
- indtil far opløste det.
Nizam må have tilsidesat fars ordre og bibeholdt dem.
Disse hemmelige regeringsdrab.
Det er derfor, jeg ikke betaler skat.
Vi kan ikke standse nu.
Du kan måske ikke, men vi kan.
Vi har brug for din hjælp til templet.
Vil I over Hindu Kush i stormvejr?
Du trækker problemerne til som fluer om rådden mangofrugt,
- og du er gal... - Der er guld i templet.
Mere end ti heste kan bære.
Skattefrit.
Herre!
Ved du overhovedet, hvor du skal hen?
Jeg lærte ruten som barn.
Det skal alle prinsesser.
Den er hellig.
Det er her!
Helligdommen, det eneste sted, hvor dolken kan være i sikkerhed.
Jeg havde ventet gyldne statuer og vandfald.
Giv mig dolken tilbage, så jeg kan bringe den derhen.
Pas på ikke at skære dig, prinsesse.
Hallo! Kom!
Ikke død for længe siden. Måske i går. Først tortureret.
- Assassinere. - Nizam kender stedet her.
Alle er døde.
Hele landsbyen. Mit guld...
Hvor skal du hen?
Der er kun én måde at standse det på.
Dolken skal i sikkerhed.
Templet gemmer på den sten, dolken kom fra.
Templet? Der er kun klipper.
Hvis alt andet slår fejl, skal dolken tilbage i stenen, som opsluger den.
Den skal stikkes ind i bjerget og gives tilbage til guderne.
Det første løfte... -
- skal opfyldes.
Hvad for et løfte?
Guderne skal tage de liv tilbage, som de har skånet.
Så skal du dø.
Bliv der!
Hør på mig.
Giv mig dit sværd.
Giv mig det, eller afstår du også fra den ære?
Der ligger lig dernede, som er dræbt af assassinere efter ordre fra Nizam.
Assassinerne findes ikke mere.
Du tror, du er så klog.
Det er ikke et nummer.
Alle er døde, herre. Der er flere i landsbyen.
- Der er en derinde... - Bliv der!
Nizam ønsker mig død.
Han vil gøre mig tavs. En rettergang vil være for offentlig.
Ved du det? Har han fortalt dig det?
Vi har ikke altid haft det nemt, Garsiv... men vi er da brødre.
Rørende ord med klingen på struben.
Det undrede dig, at far bad så meget.
Før han døde, fortalte han, at båndet mellem brødre er rigets forsvarssværd.
Han bad for, at sværdet forblev stærkt.
Hvorfor skulle jeg tage til min fars begravelse, når jeg kendte risikoen?
Nizam rådede til, at du skulle dræbes.
Men Tus beordrede dig fanget i live.
Nizam ønsker mig død... -
- ... og han har hyret assassinerne for at sikre, at det sker.
Han er bange for, hvad jeg kunne sige.
Og til hvem.
Fortæl mig det, bror.
Garsiv!
Garsiv?
Garsiv!
Assassinere!
Klap i!
Beskyt dolken.
Perser, pas på ryggen.
Tamina!
Glem dem og kast dem her.
Find hende!
Kom her!
Ved du, hvad man siger om mænd med lange sværd?
Tamina! Lad mig gøre det.
Kun en vogter kan sende dolken tilbage.
Det er ikke noget, du kan gøre, Dastan.
Jeg er parat til det her.
Det er jeg ikke.
Tamina!
Det er nok. Væk!
Garsiv!
Det gør mig ondt, Dastan.
Frels riget.
Bror!
Bror.
Hvor er dolken?
Den er forsvundet.
"Beskyt dolken uanset følgerne" var mit hellige kald.
Det var min skæbne.
Vi skaber vores egen skæbne, prinsesse.
Vi skal nok få den tilbage.
Vi får brug for en hest til.
Hvor tager du hen?
Til Alamut.
Nizam vil bruge dolken til at gennembryde timeglasset -
- og han skal standses.
"Han skal standses! Han skal standses!"
Den er god.
Hvad er der?
En knivkaster med samvittighed.
Venner i paladset siger, at perserne har nået tunnellernes første plan.
De kan være fremme ved timeglasset om få timer.
Nizam opbevarer dolken i stortemplet.
Den er bevogtet af en slags dæmon, der er dækket af pigge.
Assassineren, der dræbte min bror.
Det er det eneste, der vogter dolken.
Man kan ikke komme tyve meter ind på livet af ham og overleve.
Nogle behøver ikke at komme så tæt på.
Kan du undvære lidt vand, herre?
Er du sikker?
Jeg skylder drengen en tjeneste.
Du er en ngbaka. Svøben fra Numidiens sletter.
Og jeg kun en lidt blakket iværksætter.
Al den ædelhed er ikke noget for os.
Skynd jer.
Min ven, er der nogensinde nogen, der har fortalt dig -
- at du snakker for meget?
Kom.
Har jeg fortalt jer om ngbaka?
Ja, det har du.
Jeg håber, din bror lytter til dig.
Han er her.
Afspær alle udgange.
Find ham!
- Der er klar bane. - Dastan, jeg synes ikke...
Jeg synes ikke, du skal gøre det.
Er det bekymring, jeg hører?
- Forsigtighed. - Iblandet bekymring.
Du smigrer dig selv, prins.
Og du plejer at lyve bedre, prinsesse.
Jeg har måske mistet øvelsen.
Det her er ikke sidste gang, vi er sammen.
- Hvor er dolken? - Persiske papirnussere.
Så bløde hænder.
Det er blevet fundet, herre.
Timeglasset?
Jeg har ikke dolken.
Gå.
Goddag, Tus.
Dastan!
- Vi må tale sammen. - Så tal!
- Alene. - Vent uden for gemakket.
Nu!
Vi er da brødre, er vi ikke?
Kåben, der dræbte far, var forgiftet af Nizam.
Hvem gav dig kåben, Tus?
Hvem gav dig kåben?!
Du stoler på ham, ligesom jeg gjorde.
Alamut bevæbnede ikke vores fjender.
Nizam løj.
Hvad fik han ud af det?
Hør nøje efter.
Under byens gader hviler en gammel kraft.
En beholder med tidens sand.
Nizam vil forvanske historien ved at skrue tiden tilbage og selv blive konge.
"Tidens sand"?
Det er kætteri, Dastan, og hedensk galskab.
Jeg har selv været vidne til dens kraft, og Nizam fandt dens opholdssted.
Hvis vi ikke standser ham, kan det blive verdens undergang.
Hvis du vil slå mig ihjel, må du hellere gøre det nu.
Det her er ikke en helt almindelig dolk.
Tryk på juvelen på skæftet, -
- så skal du bare se.
Bare jeg havde haft styrke til det her, før vi invaderede byen.
Hvad taler du om?
At udrette det, jeg ved, er det rigtige, -
- uanset følgerne.
- Soldaterne forbliver... - Bliv, hvor du er!
Han tog sit eget liv.
Gud se i nåde til forræderen, for han valgte kujonens udvej.
Vi ved begge to, at Dastan var mange ting, men ikke en kujon.
"Det er ikke en helt almindelig dolk."
"Tryk på juvelen på skæftet, så skal du bare se."
... uanset følgerne.
Holdt!
For lidt siden døde du for øjnene af mig.
Du trykkede på den.
Hvordan kunne du vide, jeg ville det?
Fordi vi er brødre.
Den dag vi drog i krig -
- fortalte vores far, at en sand konge lytter til gode råd -
- men altid følger sit hjerte.
Det burde ikke være nødvendigt at gå så vidt for at få mig til at tro dig.
Soldaterne fortæller mig...
Nu kan jeg se, at Dastan er kommet tilbage.
Husk, hvad jeg sagde, Tus.
Nej, vent.
Stakkels Tus. Så ivrig efter tronen.
Og du, Dastan, stormer altid til angreb.
Så ivrig efter at bevise... -
- ... at du er mere end noget, kongen har skrabet op fra gaden.
Sikke et herligt rod, vi er havnet i.
Båndet mellem brødre er vist ikke -
- længere det sværd, der forsvarer riget.
Ja!
Han var en af os.
Han var tempelpræst.
Det er derfra, Nizam lærte timeglasset at kende.
De har bestukket vogterne. Besudlet os.
Vi er ikke rene længere.
Vi skal skynde os.
Taljen.
Taljen!
Nu!
Vogterne byggede gange under byen med hemmelig adgang til timeglasset.
Hvis vi er hurtige nok, kan vi nå frem før Nizam.
Den fører ned til timeglassets kammer.
Der er kun én sikker vej.
Hurtigere!
Følg i hælene på mig.
Intet må røre jorden andre steder, end hvor jeg træder.
Løb, Dastan!
Løb!
Dastan!
Nizam!
Du har dræbt din egen familie.
Sharaman var din bror.
Og min forbandelse.
Jeg så op til dig.
Dastan!
Jeg har aldrig forstået, hvorfor min bror tog affald med ind i paladset.
Hav det godt i rendestenen, Dastan.
Der skal du bo, så længe jeg regerer.
Tamina!
Nizam. Brug ikke dolken til at slette din fortid.
- Den vil udløse... - Hvad vil den udløse?
Guds vrede? Helvede?
Du må ikke gøre det.
Stands ham. Hvis glasset knuses, går jorden under med det.
Det er ikke min skæbne, men din. Det har det altid været.
- Slip mig. - Nej.
- Slip mig! - Jeg slipper dig ikke.
Jeg ville ønske, vi kunne have været sammen.
Nej!
Dastan!
Tamina! Nej!
Dastan!
Tamina!
For familien.
Prins Dastan!
Prins Dastan.
Bis? Er du her?
Naturligvis.
Vores folk har omringet Alamuts palads.
Slaget er forbi.
Ikke endnu.
Vent!
Tapre persiske soldater, vi er blevet narret til at angribe denne hellige by.
Alamut har ingen våbensmedjer.
Dastan!
Er du gået fra forstanden?
Jeg kan ikke tie om forræderi. Denne krig er arrangeret af en, -
- der nyder vor største tillid.
Vores onkel Nizam.
Dastan har kæmpet hårdt i dag.
Måske for hårdt.
Han har brug for at komme væk fra den skarpe sol for at komme til sig selv.
De våben, vi fandt, er falske.
Der er ingen våben her, onkel, og det ved du godt.
Og den spejder, der skal have opsnappet dem, var hyret af dig -
- for at få os til at angribe Alamut.
Hører jeg sejrherrens anger, Dastan?
Du førte selv an i angrebet - - og skaffede os denne store triumf.
Jeg ville aldrig have tilladt angrebet.
Jeg vidste inderst inde, at det var forkert.
Det bliver aldrig dig.
Du bliver aldrig konge.
Det har du ikke hjerte til.
Du kommer til at dø i skyggen af en stor mand.
Få ham ned, før han gør sig yderligere til grin.
Tus! Inden du rejste fra Nasaf, sagde far dette:
En sand konge lytter til gode råd, men han følger altid sit eget hjerte.
Far og jeg var alene.
Hvor ved du det fra? Han havde ret.
Han kender os og ved, hvad vi kan udrette.
Lyt til dit hjerte. Han tilsidesætter din angrebsordre, -
- og nu vil han vende om.
Tus!
Skrid til handling.
Spejderen ved, hvad der er sandt.
Find spejderen. Før ham til mig.
Vi tvinger det ud af ham.
Du havde alt, en mand kan ønske sig.
Kærlighed, respekt og en familie.
Men det var ikke nok for dig, vel?
Prinsesse af Alamut.
Jeg blev forledt til at angribe din by.
Tilgiv mig, Deres Højhed. Lad mig prøve at bøde på det.
Det vil være til begges fordel, at vore lande -
- bliver knyttet sammen med et bånd, der er stærkere end venskab.
Ægteskab.
Dit ægteskab med en, der både er erobrer og frelser af din by.
Dastan.
Kongeligt blod eller ej, så er han fuldt ud vor fars søn.
Fuldt ud en bror for Garsiv og mig.
En ægte prins af Persien.
Kom op med dig, før jeg tager din plads.
Goddag, prinsesse.
Det er sædvane at komme med en friergave -
- men jeg blev overrumplet, og jeg er desværre uforberedt.
Jeg har ingenting til dig.
Ud over det, der allerede tilhører dig.
Gå en tur med mig, prins Dastan.
Hvordan skal jeg stole på en mand, der har stormet min bys mure?
Jeg begynder at tro, at jeg ikke er den samme, der stormede murene.
Det er hurtigt at forandre sig så meget.
Muligvis.
Det lyder, som om du har fundet noget her.
Hvad skulle det være?
En ny åndelig bevidsthed.
- En skæbne. - Ja. Nemlig.
Jeg tror, vi skaber vores egen skæbne, prinsesse.
Du har en kedelig mangel på nysgerrighed.
Sikkert en af mine mange fejl.
Gør ikke nar af mig, prins.
Så godt tror jeg ikke, vi kender hinanden.
Men jeg glæder mig til den dag, det sker.
Man siger, at nogle mennesker er knyttet sammen hinsides tiden
Forbundet af et ældgammelt kald, der runger gennem historien